Hei, og velkommen til Kongen befaler.
Fem idioter bruker arbeidsdagen på å løse oppgaver for å underholde meg.
Ved siden av sitter bikkja mi, Olli Wermskog.
- Hva slags hund er du? - Nei, finsk...
- Sauna? - Saunahund.
Veldig fine hunder. Tamme og fine.
Her er den, en byste i 23 karat gull av meg!
- Bare 23 karat? - Bare 23 karat, ja.
- Hvor er den siste? - Det er meg.
Godgjengen vi har blitt kjent med. Det mankerer litt.
Petter Schjerven.
Ingar Helge Gimle.
Ingrid Gjessing Linhave.
Nora Svenningsen.
Og Jonis Josef.
Da setter vi i gang med premieoppgaven.
Olli, hva fikk de beskjed om å ta med?
De skulle ta med den minst sosialt aksepterte eiendelen de har.
- Oi. - Det kan være litt av hvert.
Det kan være ganske dristig.
Det ser ut som Petter har med seg en rigg.
- Skal vi begynne der? - Et flatt lik.
Kjevlet ut et lik.
Vi begynner med deg, vi.
Når jeg avslører det, er det helt innlysende.
Det er innlysende?
Hva er det?
Det er døren fra boden i kjelleren.
- Jeg håper det er noe mer. - Jeg skjønner ikke.
Det er en liten detalj. Dere kan se på det merket der.
- Se på det merket der. - Oi!
Det er et ordentlig merke også.
Vi bor i et gammelt hus som tyskerne var så glade i under krigen.
"I kjelleren kan vi ha våpen og ammunisjon. Det må forsegles."
Da hadde segl med tråd mellom så man så om noen var der.
Det er en del segl. Ikke det første stedet vi tar med gjester.
Nei. Jeg har vært hos deg, men aldri fått tilbud.
- Det stemmer. - Vi burde kanskje sett det.
Fantastisk å oppdage. "Jeg tror jeg tar med den."
Gjør du det bra i dag og tar fem poeng, så er døren din.
- Ja, ja! - Din mulighet.
- "Jeg tar meg sammen." - Ha den med til Torshov, ja.
Jonis, jeg vil høre deg.
Vi kan gå for meg.
Da jeg skulle ta med det minst sosialt aksepterte, tenkte jeg:
Jeg kan ikke det på ekte. Det inkriminerer meg.
Petter tok med nazikors.
Da blir dette litt ufarlig. Det er sriracha.
- En grei kontrast. - En liten sriracha.
- Om jeg er på middag hos noen... - Det er en veldig sterk chilisaus.
- Chilinivået i Norge er ikke sterkt. - Den er veldig god.
Om folk inviterer til lutefisk og rakfisk, har jeg med en sånn.
Folk blir sure, for jeg tar på salt, pepper og chili før jeg spiser.
- Før du smaker? - "Du har ikke smakt."
"Ja, men jeg vil sette mitt eget preg på det." Da har jeg med den.
"Hei, jeg gleder meg og har med det beste jeg vet."
- Ta det som et kompliment. - Det er jo det.
Veldig bra. Nydelig. Nora, hva har du?
Jeg føler jeg har tatt dere med på en reise
med min forelskelse i 50 år gamle Daryl Dixon i The Walking Dead.
Jeg har hatt med figurer og en plakat i full størrelse.
Nå har jeg med den gangen jeg brukte 50 000 på å møte Daryl Dixon.
Nei, nei, nei.
Det er bra. Du brukte 50 000 på å møte ham?
Det var konfirmasjonspenger og pluss, pluss.
I London fikk jeg pass for å ta bilde.
Så skulle jeg få ham til å signere "til Nora".
Han har skrevet "to Laura".
Det var den turen, altså.
Herlig, altså.
- Se så glad Laura er. - Ja.
Leppa mi forsvinner opp i det gliset.
- Nydelig. - Ja, herlig.
Og lener seg litt unna. Et topp bilde.
Herlig frekkhet. Ingar, hva har du med?
Jeg ble fotballsupporter for en seks-sju år siden.
- Manchester City. - Nei, bu!
Det hører med.
- Hvor lenge siden? - Sju år.
- Du bare gikk for dem øverst? - Jeg var på turne med Riksteateret.
En skuespillerkollega, Daniel, var Manchester City-fan.
Hvor enn vi var på puber... I Skien holdt det på å gå gærent.
Vi kom i bråk med Liverpool- og Man United-supportere hele tiden.
Jeg sa at jeg kan bli City-supporter om vi kan sitte i hotell-resepsjonen.
Vi må ikke gå ut og utfordre de som bare vil...
Jeg har kjøpt masse remedier. Drikkeflaske.
Jeg har begynt på helsestudio.
Men hvor enn jeg går med flaska, kommer folk bort:
Hei, Gimle. Du har begynt å trene? Hyggelig.
Er det nødvendig med den fargen på flaska?
Er det noe galt?
Helt feil farge.
Den skulle vært rød. Det er bare en farge i den byen, det er rød.
Jeg tør ikke ha den med lenger.
Men jeg har det hjemme, ubrukt. Jeg sitter ofte hjemme sånn, da.
Det er et veldig sympatisk trekk.
Du er fan bare for å beskytte kompisen din ute.
Nå har jeg blitt blodfan, da. Ja, ja.
Ingrid?
Å? Det sukkes.
Jeg synes det er litt sånn...
Men jeg synes det er utrolig slitsomt å stå.
Særlig når jeg dusjer. Så jeg sitter i dusjen.
Da sitter jeg sånn.
Det i seg selv synes jeg er litt nedrig.
- Det er nitrist. - Ikke en dusj, men en sorgprosess.
Det er det.
Det er akkurat det det er.
- Det tristeste jeg har sett. - Det er veldig trist.
- Men oppgaven er løst. - Jeg føler det.
Bare du bruker den foreløpig hjemme?
Jeg har vervet mannen min.
Det hadde du ikke tenkt til å si.
Men han er jo ikke her.
Da skal vi dele ut noen poeng.
Her var det høyt nivå.
Så høyt nivå at jeg skal ty til den løsningen jeg må innimellom.
Det er at alle begynner på tre poeng.
- Det er så koselig. - Jeg er nødt til det.
Det går ikke an å gi én og to poeng på dette.
Det laveste er tre på det.
Jeg vil gi et ekstra på han Dixon-duden du drasser med deg.
- Ja, hyggelig. - Du må få noen poeng for ham.
Apropos trist, ingenting er tristere enn forholdet dere har.
Du har utlevert deg godt med ham.
Du skal få et ekstra, så du får fire.
Så tror jeg... Nei, vi ligger der.
Fire på deg, tre på resten.
Olli, du kjenner vel til uttrykket:
Den som vet hvordan politikk og pølser lages,
får aldri mer en god natts søvn.
Men nå skal vi se hvordan snitter lages.
- Hei. Å ja, mat. - Du kan starte med å stelle deg her.
- Ja. - Jeg skal bare måle noe. Der er topp.
Når jeg er der oppe, kan du få lese det brevet der.
Du skal jo ikke langt.
- Du klatrer stygt, altså. - Takk.
Lag et lekkert smørbrød.
Alt pålegg må kastes over listen og lande på brødskiva.
Du kan ikke røre smørbrød eller pålegg etter at det er kastet.
Listen må forbli slik den er nå gjennom hele oppgaven.
Flotteste smørbrød vinner. Du har ti minutter.
Bon appétiden starter nå.
Over listen, på brødskiva. Greit.
Ja, det er greit. Pålegget skal over lista som en høydehopper,
for så å lande perfekt på brødskiva på andre siden.
Petter, det er sånn jeg føler at du driver med hjemme.
- Å ja? - Det er litt skryt, dette.
- At jeg gjør det... - Du turnerer ting.
Danderer og kaster, perfekt der borte, sånn.
- Jeg er veldig glad i dandasje, ja. - Dandasjering?
Veldig glad i det. Jeg gjør meg flid.
Ja, det gjør du.
Så mye fremmedord blir brukt. Dandasje og flid?
- Å gjøre seg flid? - Har du ikke hørt om å dandere?
Kan dere ikke bruke "stable pålegg"?
Røske tak i, samle sammen, banke innpå, kjøre nedi.
Bare sånne.
- Hva med "bon appétiden starter nå"? - Sa du det?
Flott. Vi går videre. Skal vi smelle i gang?
Her er en hel haug veps, ispedd tre mennesker.
Æsj!
Det er jo fullstendig fiesta...
Så kan jeg... Å, de er overalt! Så kan jeg gå opp her.
Så lager jeg en skliflate.
Kom igjen.
Fasan.
Der ja. Takk. Det blir verre med disse rekene og sånn.
Vi må prøve. Vi kan ikke gi oss med en gang.
Se der, ja. Nå mistet jeg den der.
Da er det litt syltetøy. Det ser helt forjævlig ut.
Er det mulig?
Nå treffer du. Nullstill deg. Sånn. Nei.
- 20 sekunder igjen. - Helgardering.
Da bare gjør jeg sånn her.
En løkbit. Ja, ja.
Hvis jeg strør dette, treffer jeg noe.
Ingenting!
- Da er tiden ute. - Ja, hva skal man si?
Hver gang jeg prøver å få et smørbrød, skifter det bare pålegg.
Når jeg har fått osten, vil ikke skinka være med.
- Der er tiden ute. - Det jeg fikk til. Ganske fornøyd.
Petter, du sa innledningsvis at du er glad i dandering.
- Ja. - Det kunne vi se.
Hva er det du ler så godt av, Nora?
At Ingar prøver å... Smørbrødet bare skifter pålegg.
Du skal holde på en stund.
Er du ikke vant til det om morgenen?
Bare skifte pålegg.
- Det var ryddig på fatet. - Ikke aller verst.
Absolutt ikke gærent. Det så best ut til nå.
Det er veldig varierte løsninger. Variable også.
Ja. Vi har to igjen som kanskje eller kanskje ikke overrasker.
Det får bli en overraskelse.
Å ja. Jeg må ha noen planker.
Men jeg skal jo stå her.
Så må jeg ha med pålegg opp. Da tar jeg med i denne veska.
- Jeg gjør sånn jeg, Olli. - Ja.
Det er lurt å gjøre brødskiva litt tung før den kastes.
Man må ta noen sjanser i livet.
Jeg vet det!
Nei!
Dette er sånn det alltid blir i livet mitt, føler jeg. Helsike.
Ja!
Hvordan komme meg oppå der?
Men nå er jeg inne på noe.
- Satan! - "Nå er jeg inne på noe."
- Hvor lang tid er det igjen? - Ett minutt og ti sekunder.
- Sånn. Og så... - Ti sekunder igjen.
Bare tomaten på skiva. Der er det greit.
Jeg nekter å tro at noen har levert like bra.
Der har den landet over lista. Så må jeg dekorere.
- Det blir fint, Olli. - Blir det?
- Jeg tar masse pålegg, jeg. - Ja.
Så et dryss av reker og løk til slutt.
Dette kunne jeg spist. Jeg er ferdig før tiden.
- Ja, bra. - Se på den!
- Ja. Er du fornøyd? - Kjempefornøyd.
Nå var jeg skikkelig fornøyd.
Nei, nei, nei. Jeg har ikke kastet pålegget. Hæ?
Ja, Ingrid, det var på mange måter en genial løsning.
- Men ikke i denne oppgaven. - Nei.
Hvorfor tok du deg bryet med å gå opp i stigen?
Det var så mange ting jeg ikke skulle brydd meg med.
Du kunne dandert smørbrødet ved bordet.
Hvorfor hadde jeg de plankene? Det skjønte jeg aldri.
Ikke når du brukte fingrene som ikke var lov.
Jeg sa i starten at det er typisk livet mitt.
Det er så vondt å se.
Jeg er glad vi bare har deg med her.
Til deg, Jonis. Du har forstått alt du ikke har forstått, Ingrid.
Jeg forstod oppgaven. Men det som var litt rart,
var at jeg ser på crewet hele tiden mens jeg tar frem en benk,
legger en stige oppå og klatrer. Ingen sier "ikke gjør det".
Nei, nei. Ikke noe HMS på sett.
Det skjønte jeg da jeg stod der og vangla, eller hva det heter.
Vangla, ja.
Vi må ta en titt på en liten ting. For det så veldig pent ut.
Men vi kan ta en liten reprise på en liten ting.
Hva er det som skjer her? Der, ja. Å! Danderer vi med fingrene her?
Bruker vi fingrene og danderer alt på plass?
Fingrene som man ikke skulle bruke.
Jeg hører hva dere sier.
Problemet er at kameraet ikke filmer det på plata, for kameraet var over.
- Det er klippet feil. - Tomaten lå på skiva.
Jeg bare justerte den litt.
Du kan på ingen måte berøre smørbrød eller pålegg etter det er kastet.
- Smørbrødet eller...? - Pålegget.
Å ja, kaller du tomat pålegg? Jeg trodde...
- Ok. - Veldig bra.
Det er dumt med de reglene. Tenk så gøy dette hadde vært uten regler.
- Det betyr disk. - Blir jeg diska?
Diskvalifisert, ja.
Fordi jeg trodde at tomat ikke er et pålegg?
Det står bare at alt du kaster over ikke kan berøres.
Da blir det null poeng, altså disk, til Ingrid og Jonis.
Vi klarte ikke skille to som hadde litt sprøstekt løk på brødskiva.
Nora og Petter får fire. Og fem til...
- Ingar! - Fem til Ingar.
Tre til Petter og Nora. Og null poeng...
- Se der, ja. - Fingeren til meg?
- Vi kan se totalt. - Hva skjer her?
Vi har piffet opp, så du kjenner deg igjen, Ingrid.
Jeg trodde ikke at dere ville bruke den.
- Hva har jeg gjort deg, Ingrid? - Er det til deg jeg gjør det?
Jeg tror det er overfor hele rekka.
Vi skal ha en liten smørbrødpause, men ses etter litt reklame.
2 Ja, ja. Atle, eller Atlebass, er du god til å putte kaker i bokser?
Putte kaker i boksen? Jeg er vel mer opptatt av å få kaken ut av boksen.
Det er du. Men disse har fått prøve seg på å putte kake i boks.
Hei igjen. Nei, så hyggelig. Wow!
Nam, nam, nam.
Få kaken inn i boksen.
Mest intakte kake innen to og et halvt minutt vinner.
Tiden starter nå. Gud, så spennende.
Ja, gud, så spennende.
Her får du trøkk.
Nå kommer nervene. Kake og boks og greier!
Jeg elsker entusiasmen.
Hvor mange veier fører inn i kakeboksen?
Tre veier inn i kakeboksen.
Den mest opplagte er lokket, men den er låst med hengelås.
- Nøkkelen er vel i kaken? - Nei, nei.
Vi har bare tegnet en nøkkel på.
Så er det hullet Petter kikker nedi.
Det enkleste er å bare løfte hele boksen.
- For det er ikke noe bunn. - Bunnen er jo løs.
Uten å røpe for mye, alle veiene blir brukt.
Da er det den meste intakte kaken som vinner.
Nok sagt, Olli. Skal vi få kaken i boks?
Jeg blåste ut, for jeg er redd for å brenne meg, for...
Der er det nøkkel. Det er kanskje et tegn på at nøkkelen er under.
Se der, ja.
Æsj.
- Hva har du der? - Leatherman.
Der. Nå må vi se om den er nedi her.
Selvfølgelig ikke.
Nå snakker vi god kake.
Herregud, det fungerer utmerket.
Jeg skulle funnet nøkkelen. Da hadde det gått mye bedre.
- Koser du deg? - Ja.
- Blir du irritert? - Småirritert.
Der! Akkurat på tiden.
Det var det? Jeg nailet det, jo.
Ok. Sånn. Av med den.
Å ja, ok.
Ja.
Det er så lett å være meg!
Ja!
Tre, to, én...
- Der. - Ja, da er vi ferdig med den.
- Ja. - Den er ikke så dum, den.
Ja.
Ingar, ville du gjort noe annerledes om du fikk gjøre det en gang til?
- Ja. - Ja.
For det gikk ut på å ha den mest intakte kaken i boksen.
- Det blir ikke deg. - Ikke denne gangen.
- Det gjør ikke det. - Neste gang.
- Alle var smartere enn meg der. - Denne gangen var det sånn.
Den oppgaven skal ikke redde deg.
Jeg har notert mens dere holdt på.
Nederst ser vi jo, Ingar. Totalt maltraktert kake.
Så er det jevnt, men noen ting skiller.
- Nora, du kom nest nederst. - Ja, fingra kaken.
- Nettopp. - Det er vel det det heter.
Jeg redanderte kaken.
Overraskende nok, Jonis er på neste plass.
- Fordi du skrapet kaken. - Jeg så det.
Så Ingrid. Intakt, men du hadde fingrene rundt. Det hang igjen.
Petter var ikke borti i det hele tatt. Med andre ord, fem poeng.
- Sånn ble det. - Han klatrer.
Ja. Jeg er klar for en ny oppgave jeg, Olli.
- Ny oppgave skal bli. Preferanser? - Nei.
Nei, vi kan ta den med dorullen, da.
- Ja. Vi tar den med telefonen, vi. - Ja. Da tar vi den.
Hei. Se, der er du. Into...
Ja. Oi sann, skal vi ta den. God dag?
Nei. Lås opp.
Hva er å ta? Det er den.
- Hallo? - Hallo.
- Hallo? - Hvem snakker jeg med?
Petter Wilhelm Blichfeldt Schjerven.
Hva skal jeg trykke på? Den? Hallo?
- Jeg tar feil. Der. Hallo? - Hallo, ja.
Beklager at jeg tok feil. Den ene telefonen går oppover.
Den andre stod sånn. De var ikke likestilt.
Jeg skulle overlevert noe. Ser du den?
- Ja. - Vær så god.
En veldig kriminell telefon.
Denne telefonen er nå din. Du må ha den med deg til enhver tid.
Avvent videre instruksjoner. Den er så fin.
Avvent videre instruksjoner. Å, så spennende.
Nei gud, må jeg lade den? Hvor lenge skal jeg holde på?
Ferdig? Jeg fikk bare en lader og en telefon?
- Mener du det nå? - Ja.
Litt slitsomt, og veldig gøy. Ha det.
Morna.
Jeg liker, Ingrid, at du er litt entusiastisk.
Så kommer det en lader. Da er hele dagen ødelagt.
Jeg hater elektronikk.
Du la den over i en annen bag med en gang. "Nei, faen."
Kriminell telefon, Jonis?
Det er en burner phone. Jeg trodde dere skulle lure meg.
Gå med den i to måneder.
Stopper politiet deg, sliter du med forklaring.
Bare få deg i trøbbel.
Oppgaven oppleves kanskje litt kryptisk.
Men mobilen fikk de beskjed om ha med til enhver tid.
- Og avvente videre instrukser. - Og hva var de?
Jo, cirka sju uker etter at de fikk mobilen og brevet,
sendte jeg en tekstmelding der det stod følgende:
"Bli med i videochatten. Der skal du se ut som og være Henrik Ibsen.
Raskest og best Ibsen vinner."
Nok en gang hadde noen problemer med å lese hele oppgaven.
Sånn er det bare. Vi ser på det.
Vi er i Tallin. Jeg skal sjekke inn flybilletten.
"I samtalen skal du se ut som og være Henrik Ibsen."
Være...
Hallo.
Har noen briller jeg kan låne?
Does anyone have glasses I can borrow?
- Straks tilbake. - Ok.
- God dag. - Hvem snakker jeg med?
- Henrik Ibsen. - Hyggelig, Henrik Ibsen.
Skal vi se om det kommer enda en.
- God dag, Henrik. - Goddagen, goddagen.
- Er det Ole Henrik Wermskog? - Stemmer.
- Snakker jeg med Henrik Ibsen? - Det stemmer.
- God dag, Henrik. Der er du også. - Ja.
- Hvordan går det? - Jeg har barbert meg i dag.
Ja. Hva røyker du? Er det en moderne pipe?
Absolutt.
Den ble laget av min venn Welhaven i 1832.
Skal vi se.
- God dag. - God dag, Henrik.
- God dag, ja. - Oi.
Hva slags kinnskjegg er det du har der? Er det fjær?
- En del av et sitteunderlag. - Del av sitteunderlag.
Fascinerende. Fire Henrik Ibsener. Vi venter på den siste.
Den siste er en mann som nærmer seg 70 år.
Han skal komme seg til Zoom-møte. Det er aldeles fascinerende.
- Det skjer mye på en gang nå. - Jeg skjønner det.
Det blir ikke mer Henrik Ibsen enn å gå inn på et norsk fly.
Hyggelig å prate med dere, alle Henriker.
- Jo. - I like måte.
- Adjø. - Adjø.
- Hei, ser du meg? - Jeg hører deg.
- Jeg ser deg. - Skru på kamera.
To start video... Ok. Der ser du meg kanskje.
- God dag, Henrik. - God dag, god dag.
Det tok sin tid.
Jeg ble forsinket. Jeg drikker snaps og øl på Grand Café
hver dag klokken tolv.
Evig eies kun det tapte. Fra Brand, det er jeg fornøyd med.
Godt, da vil jeg si at oppgaven er løst.
Farvel. På gjensyn.
På gjensyn, ja. Skal vi se hvordan dette...
Jeg er der ennå, ja. Hvordan gjør vi dette?
Der er jeg, der er han. Jeg skjønner ikke hvordan jeg blir kvitt det.
Jeg skrur av, men den vil ikke av.
Vi skal ha litt reklame, men kommer tilbake straks.
2 Ingar, veldig god Henrik Ibsen, synes jeg.
Sent, men godt. Også troverdig at Ibsen slet med teknologien.
- Det var klokt tenkt av deg. - Takk for det.
Gjennomtenkt opplegg. Veldig bra.
Jonis, dristig. Var det whiteface? Det var kanskje lov på den tiden?
Jeg tror det. Og noe inne i meg trodde ikke dere skulle ta det med.
- Ja, ok. - Jeg hadde whiteface lenge.
Naboen gikk forbi, stopper og stirret.
- Hva skjer der? - Vi ventet vel på sistemann.
Beklager. Dere var tålmodige med meg.
Det gikk til slutt. Litt trøblete å gi poeng.
Nora var først. Litt minus for Ibsen, men ikke full pott-minus.
Vi begynner på fem. To minus for ikke å ha vært nærmere Ibsen.
Men bra jobbet likevel med den historien i bakkant.
Jeg gir bare ett minus. Du får fire i stedet for fem. Ikke verst.
- Nei, veldig... - Bra når du ser de andre.
Jeg synes du skal si deg fornøyd. Si at du er fornøyd, Nora!
- Det er bra. - Ingar brukte lengst tid.
Han begynner på sisteplass. En god Ibsen, selvfølgelig.
- Jekker opp et par poeng. - To? Da ender du på tre.
- Petter brukte litt tid. - Ganske mye.
- Men god Ibsen. - Absolutt.
- Tre omtrent på deg, Petter. - Cirka?
Magefølelsen sier akkurat tre.
Jeg er glad i Ibsen til Jonis. Han var nummer to?
- Kan jeg sitere Ibsen? - Du har alt fått fem.
Hvis du ikke tar samme sitat som Ingar i videoen.
Hvis de tar livsløgnen fra et gjennomsnittsmenneske,
kan de ta livsløgnen med det samme.
Fem poeng!
- Og hva får Ingrid da? - Også tre poeng til Ingrid.
- Tre til Ingrid. - Kan jeg si noe trist?
Etter oppgaven satt jeg og gråt i bilen.
Så dårlig var det da ikke.
Jeg stod feilparkert, fikk flatt batteri og bilen full av flyttelass.
En lastebil tutet, og jeg klarte ikke å starte.
Jeg hadde skittentøy på hodet og mine kjørehansker.
Neglesprett, for det var minus 12.
Jeg klarte bare å trille bilen i en grøft.
Så satt jeg bare å hylgråt med hodet på rattet.
- Fortsatt tre poeng? - Fire.
Fire poeng til Ingrid.
Ja. Da ser poengene ut slik.
Ja. Men det ble ganske rettferdig,
- Totalt... - Jeg er fornøyd med poenggivingen.
- Du er så raus. - Nå var jeg jævlig god.
- Veldig raust. - Jeg skal gi mer poeng. Moro.
Dette er stillingen nå. Totalt er den...
Oi, så jevnt. Det jevneste vi har hatt. Alle kan vinne.
Alle kan vinne i siste oppgave. Hvilken er det?
Den som skjer her foran publikum. Kom dere på plass.
Endelig har vi kommet til den siste oppgaven.
En oppgave jeg har kalt "neseportrett".
Du humrer alt, Petter. Du ser gøyal ut også.
Dere skal tegne et selvportrett.
Men dere skal ikke se dere selv mens dere tegner.
Dere slipper å tegne nesen, for der har vi laget et hull.
Dere skal tegne rundt nesen.
Den som har et selvportrett som ligner mest, vinner.
Det er Atle som bedømmer til slutt.
Nora har så mye sminke at om hun snur det, blir det selvportrett.
Jeg kan bare jukse.
Vi starter om tre, to, én, vær så god. Dere har to minutter.
Ja, ja, ja.
Petter begynner med... Er det barten?
- Med barten, ja. - Ja. Spennende.
Ingar får for omrisset av hodet.
Ja...
Det er jo gøy å se på.
- Hvordan går det, Jonis? - Dritbra.
Her kommer krøllene mine.
- Ja. Koser du deg, Ingar? - Jeg skjønner ingenting, jeg.
Hvor jeg er i opplegget her. Jeg tror jeg er ferdig.
Ferdig? Da er det bare å stå og vente.
- Ingrid? - Jeg driver på.
- Du driver på? - Jeg husker ikke hvordan jeg ser ut.
Nei. Hva har du mest fokus på, Nora?
- Detaljene. - Ja.
Øyenbryn, ja.
- Det glemte jeg. - Jeg har briller.
Femten sekunder igjen.
- Da kan jeg... - Om dere vil pirke på noe.
- Kanskje legge på litt mer hår. - En liten touch her og der.
Åtte sekunder igjen.
- Litt mer bart. - Mulig å perfeksjonere.
- Mer bart, ja. - Mer øyenbryn.
To, én, tid. Husk å ha nesen gjennom.
Det er godt. Vi ser nøyere på portrettene.
Så tar vi poengene på plassene våre.
Ja, det var gøy. Dere var flinke til å tegne, hele gjengen.
Ganske imponerende noe av det.
Vi har begge sett på. Du har rangert.
Først den du rangerte nederst.
Trist, men det er denne.
Du er så søt.
- Kan du ingenting om kunst? - Nei da.
Det var sånn du ville se ut?
- Jeg... Kjenner dere Pablo Picasso? - Kjenner til det.
- Jeg prøvde meg. - Jeg ser det. Kjempe-Picasso.
- Men ikke nok. - Så den du satte nest nederst.
- Der har vi denne. - Oi!
- Ja, det var rart. - Flott, da.
Jeg ser hva du har prøvd på, men det er ikke 100 prosent symmetrisk.
Det verste er at jeg tenkte: "Det må ikke bli for bra heller."
Det fikk du til.
- Så er det tredjeplassen. - Ja da.
- Den var jo fin. - Ikke så gæren.
- Lettere å tegne folk med skjegg. - Det er klart.
- Det står mellom to stykker. - Oi, oi, oi.
Fine på hver sin måte. Ingar har plukket opp den redde gutten i seg.
Noe fint der. Noe ekte.
Med brillene på skeive.
- De passer så godt sammen, de to. - De gjør virkelig det.
Nora har en veldig pen strek.
- Skjorta mi og smykket. - Og leppene, ikke minst.
Det er en som stikker av med seieren. Det er deg, Nora.
Skal vi se hvordan det blir, da.
Stillingen kommer aller først. Her er den.
La oss ta en titt på totalen. Hvem tar seieren i dag? Det er...
Det er Nora!
Hun stikker av med seieren. Gratulerer.
Heldig vinner av masse sosialt uakseptable greier.
Bruk det klokt. Kos deg med dette!
Ja, det er nydelig.
I dag har vi igjen lært at det lønner seg å lese hele oppgaven,
at Ingar ikke er en kløpper på videosamtale
og erfart at det er en tungvint måte å lage snitter på.
Vi er tilbake neste uke med nest siste program. Ses da. Ha det!
Tekst: Helge Haaland LinQ Media Group