EN ÄRTA I EN HÖSTACK
Jag heter Greg Davies. Välkomna till en ny säsong av "Taskmaster".
Vi har fem nya komikerjättar som är redo att göra bort sig–
–i besvärliga tester. Allt i nåt vagt hopp om att ta hem Taskmaster–trofén.
I slutet av säsongen tar en av dem hem min gyllene skalle–
–som slutgiltig vinnare av "Taskmaster".
Vi ska träffa våra nya tävlande.
Det är Al Murray.
Dave Gorman.
Paul Chowdhry.
Rob Beckett.
Och Sara Pascoe!
Och här är min trogna tjänare och så kallade vän, Alex Horne.
–Berätta lite om dig själv. –På riktigt?
Hej. Jag heter Alex. Jag är 37 år. Jag gillar sport och är rätt snäll.
Här har jag russin. Vill du ha några?
Nej, det är bra, tack.
–Om du vill ha... –Trevligt att de finns.
–De är alltid där. –Alltid i fickan.
Det är en ny säsong. Jag förväntar mig en otrolig priskategori.
–Gör du det? –Du är fantastisk. Så...
Vi bad våra tävlande att ta med sig sin mest praktfulla klocka.
Den med mest praktfull klocka får de första maxpoängen i programmet.
Den som vinner dagens program ror hem fem praktfulla klockor.
Varför en normal klocka när man kan ha en praktfull klocka?
Vilken är din praktfulla klocka och varför är den praktfull?
Den sitter på spisen där hemma.
Man ser klockan till vänster om vredet längst till höger.
–Ser ni? –Ja.
Den panelen är klockan.
Inkluderat får man en värmeplatta, fem gasplattor–
–två varmluftsugnar och en låda att förvara saker i.
Du ser det som en klocka med bifogad ugn.
Ja.
Dave, är din praktfull och är den en klocka?
Vid första anblicken kan den se ut som en vanlig digitalklocka.
Men det är min mikrovågsugn.
Ditt svin!
Jag tycker att den är mer praktfull än en spis.
–Självklart tycker du det. –Det är en mikro. De är magiska.
Man kan tillaga åtta saker samtidigt...på min klocka.
–Paul. –Min är en Pop–klocka...
...som man kan ha till alla plagg. Jag har haft den i 30 år.
–Var är det praktfulla? –Man kan ha den till allt.
Men i själva klockan? Om jag har på mig Als spis ser jag praktfull ut.
Hur är den praktfull?
Man kan ha den till en kilt eller så.
–Så du... –Praktfull!
Du tänker praktfullt...
...som nåt man kan ha till en kilt.
–Ja. –Rob?
Jag tog med mig ett solur i form av en sköldpadda.
Min mest praktfulla klocka. Jag kommer alltid för sent på vintrarna.
–Du förlitar dig till solur. –Men på sommaren är jag alltid där!
–Rätt praktfull, va? –Jag vet inte.
Mamma skulle tycka att den är knasig.
–Din mamma är trevlig. –Underbar.
–Är inte hon praktfull? –Jo, lite. Du kanske har rätt.
Okej, så...
Sara, vad har du? Jag gillar sköldpaddan.
Jag var seriös och tog med en praktfull klocka.
–Äntligen. –Här är den.
Jösses!
En klocka och praktfull!
–Det är en riktig klocka. –Ja.
Min pojkvän är ett enormt Queen–fan och vet inte att jag tog med den.
Försöker du bli av med den?
Nej, jag försöker verkligen vinna avsnittet.
–Tillhör den din pojkvän? –Jag gav honom den, så jag äger den.
–Så fungerar väl inte presenter. –Jo, i min släkt.
Om man gör slut, kan man bara säga: "Den tar jag tillbaka."
Det hemska är att jag fattar brutala beslut.
På femte plats?
Pop Swatch för Braveheart. På fjärde plats...
–Åh, nej... –Vad är det?
Jag kan inte förklara det, men det blir sköldpaddan.
Det är ingen riktig sköldpadda!
På tredje plats hamnar mikrovågsugnen.
På andra plats. Det här är stort.
Du kommer inte att tro mig.
–Spisen. –Ofattbart.
Jag ska berätta varför. Det där är en klocka.
Ja!
Dags för säsongens första test. Vad har vi då, Alex?
Vi har lite friidrott.
–Hej. –Hejsan, kompis!
Paul?
"Ta dig till mikron med så få steg som möjligt."
"Och öppna luckan innan mikron plingar."
–"På fem minuter." –Mikron står under trädet.
–Hur får den el? –Vi har en generator bakom trädet.
Har träd generatorer?
Så få steg som möjligt?
–Så få steg som möjligt? –Ja.
–Mikron... –...startar nu.
Ett enkelt test.
Ta er till mikron innan soppan kokar och med så få steg som möjligt.
Hur kan det vara förvirrande? Det är okomplicerat.
Men vi la till några faktiska hinder.
Ett annat hinder var att jag bad Alex ha mycket gåsskit på banan.
–Vem kikar vi på först? –Rob?
En bra början.
Får jag ge dig min jacka? Sätt på dig den, om du vill. Skönt i solen, va?
Jag ska rulla.
Det är ganska långt, va?
Jag blir yr!
Man blir snabbt yr.
Det här är framtiden.
Jag blir täckt i gåsskit.
Jag mår illa.
Jag har ju druckit kaffe. Mitt huvud är på väg att sprängas.
Vad mer kan man göra utan steg?
Jag får rulla vidare.
Snabbt.
Ett mer effektivt sätt att ta sig fram.
Och roligare om man inte druckit en massa kaffe. Jag var spyfärdig.
Du måste ha dålig fysik.
Varför skulle en massa kaffe och rulla i gåsskit göra dig spyfärdig?
Blev det några steg?
–Ett par små före manövern. –Steget över staketet?
Vi såg framåthoppet i pik med svårighetsgrad 6,2.
Fyra små steg före volten. Det var allt.
I övrigt rullade han.
–Och tiden var... –...ovidkommande.
Fyra steg. Och nu?
Vi kikar på Paul och Dave.
Är det ett steg?
Okej.
–Bra, Dave. –Ja.
–Otroligt snabbt. –Ja.
–Tack, Paul –Er soppa är klar, sir.
Härligt. Den är kokhet.
–Bra teknik, Paul. –Tack.
Det är för tidigt att häva ur sig kinesiska ordspråk–
–men jag tänker genast på klassiska: "När är ett steg inte ett steg"–
–"på en jäkla häck?"
"Är det ett steg?" har redan blivit ett citat.
Han gjorde det rätt bra. Det tog drygt sju minuter.
Och stegen var 125 stycken, så...
–Fler än om du hade gått normalt. –Om jag...
Det går bra, vännen.
Om jag delade ut stilpoäng hade du rusat om övriga.
Det var kanon.
Dave, jag blev förbryllad.
Dina shower är genomtänkta och smarta och...
Jag såg testet så här: "Steg – men så få som möjligt."
–Du trodde att du måste ta steg. –Ja.
När jag gjorde kullerbyttor fattade jag plötsligt.
–Bra. – Hur många steg? –50 steg.
Eller? Om vi använder Paul Chowdhrys definition?
Fortfarande 50 steg.
Vi ser Als och Saras försök efter pausen. Vi ses då.
Välkomna tillbaka!
Vi tävlar om ett exklusivt medlemskap i Al Murrays spis.
–Alex, var var vi? –På löparbanan.
Våra komiker försökte nå en mikro med så få steg som möjligt.
Rob Beckett leder. Paul Chowdhry är diskad.
Nu ser vi Al Murray och Sara Pascoe.
Underlaget är så äckligt!
Det här är väl inga steg?
Så mycket skit!
Det här är en metafor för showbiz.
–Är det där steg? –Nej.
Det är så bajsigt, Alex.
På riktigt.
Om du bara öppnar luckan. Så där, ja.
–Soppan. –Hur ska jag äta den?
Så där, ja. Tack.
–Vad är det för soppa? –Ärtsoppa.
–Jag härskade. –Tack, Al.
Min första tanke när jag såg Saras teknik var att hon gick stiligt.
I skinnbyxor. Stilmässigt fantastiskt.
Får jag fråga experten? – Paul, var det ett steg?
Det var några steg. Jag räknade till 27 steg.
Och Al?
–Åtta små steg. –På hela sträckan?
–Jag är nöjd med det. –Han gick på knäna.
Alla definitioner av steg involverade fötter. Aldrig knän.
Det är mot reglementet.
Det här är resultatet. – Paul, du är diskad.
Du gjorde det inte på tid.
Det hade inget att göra med din uppfattning av steg.
På fjärde plats: Dave "Stor–Steg" Gorman.
Tredje plats: Sara "Stilsteg" Pascoe.
På andra plats har vi...
...Al "Mestadels–på–knä– och–några–steg" Murray.
Och på första plats med en otroligt skitig och sjuk uppvisning.
–Tack. –Det är Rob Rullaren.
Dags för första poängtavlan.
Okej, nu var du väldigt nära.
Det är lika i toppen. Al och Sara har båda åtta poäng.
–Över till nästa test. –Javisst.
–Hej. –Hej, Al.
–Vad är det? –Till dig.
–Är den till mig? –Det är en frusen ärta.
–Ska jag äta den? –Nej, nej.
Jag öppnar det först.
"Driv fram ärtan så långt som möjligt."
"Ärtan måste landa och stanna på den röda mattan."
Jag kastar den i den här.
–Landar ärtan där då? –Ska ärtan...?
–Avgör vad du tror... –"Ärtan måste landa..." Det gör den.
–Är det på mattan? –Den är på mattan.
Det är en ärta i den här. Det står inte att ärtan måste landa på mattan.
Det står inget om kontakt med mattan.
–Gör vad du tror är rätt. –Klagar Davies, knockar jag honom.
Vi har några saker vi måste ta itu med här.
Du är yngre och troligen i bättre form, men om jag får in en smocka...
Då dödar jag dig.
Om du inte respekterar mig hamnar du sist.
En sak de inte ska göra är att slunga ärtan. Det är matta och sen gräs.
Ingen ser väl en liten ärta, en röd matta i en blåsig dag och tänker:
–"Jag kastar den." –Vi har några...
–De är intelligenta. –Väldigt smarta.
Vi börjar med Sara, Paul och Dave.
Vi ser hur långt den kommer.
Det funkar inte, va? Jag tappade bort ärtan.
Jag fick en grön ärta. Den hittar jag inte.
Nån ledtråd?
Den är nog i gräset. Jag ser den inte på mattan.
Det kan ta tid att leta efter den.
Vet vi var den är? Jag ser inte så långt bort.
–Den är på mattan! –Är den på mattan?
–Ja! –Jag har ett måttband.
–Är det här centimeter? –Ja.
–Har du en extra ärta? –Det skulle vara den där.
Just den ärtan? Som att hitta en ärta i en höstack.
Shit!
–Jag sätter mig. Vill du ha nåt? –En ärta?
Jag ska inte använda den.
–För att jämföra...? –Ja, det vore bra.
–Och som fruset godis. –Jag märker ärtan i så fall.
–Om det är okej. –Okej.
Det var längre!
Det var längre tror jag, Alex!
–Nytt personbästa! 18,27 meter. –Skönt med en andra chans.
Ät inte ärtan. Den innehåller svart bläck.
–Jag litar på dig, men inte riktigt. –Det är okej.
Jag äter den.
–Har du ätit den? –Ja.
Jag har svalt den.
Herregud, den sitter ju fast i tennisrackets strängar.
Den satt där hela tiden.
–Otur, antar jag, Paul. –Ja.
–Inget resultat. –Inget resultat att mäta.
–Ska vi mäta det? –Ja.
–Inte lika långt. –Säkert att jag inte ska mäta ändå?
Jo, den ligger på mattan.
–Grattis till 12,11 meter. –Jag är väldigt...
–Nöjd? –Nöjd.
Ingen kan slå 12 meter.
17,40 meter.
–Vi trodde det, va? –Hyfsat.
Nån annan som vill kasta ärta? Det är rätt kul.
Kasta ärta.
Jag hånade tanken på att bara slänga ärtan på mattan.
–Men hon träffade varenda gång. –Ja, tre gånger. 18,27 meter.
Jag trodde aldrig jag skulle säga det, men bra ärt–kastning.
–Tack så mycket. –Paul?
Vilken mara för dig.
Du sa "driv fram", så jag tog ett slagträ. Hon kastade bara.
Jag måste lära dig många ord.
–Dave... –Ja.
Vi går rakt på sak. Jag ska ställa en väldigt enkel fråga. Svara ärligt.
Du är inte i knipa.
–En rak fråga. –Ja.
–Fuskade du? –Nej.
Jag frågar en gång till.
–Fuskade du? –Nej, Greg, det gjorde jag inte.
–Jag tror honom inte. –Vi ser racketen här.
–Den sitter ordentligt inkilad. –Den var inkilad.
Kan vi se racketen precis efter att du slog till ärtan?
Ärtan är borta. Eller?
–Gud! –Jag vet...
Jag vet vad som hände.
När jag letade efter ärtan använde jag racketen för att söka.
–Jag tror på Dave. –Vi förkunnar domen efter pausen.
Välkomna tillbaka. Fem älskade, men ej praktfulla komiker–
–tävlar om praktfulla klockor.
–Vem kikar vi på nu? –Rob Beckett?
Ja, Rob Beckett. Ja!
–Här har vi Rob. –Driva fram!
Kan jag lägga den i skottkärran och tippa av den?
Om jag går runt så drivs den framåt med kraft.
När jag är klar släpper jag den där.
–Det är 30 meter. –Jag är inte klar.
–Jag vet. –Du sinkar mig.
–Jag driver fram den i rörelse. –Det ser framdrivande ut.
Om du skyndar dig driver jag ännu mer.
Ett varv är 81,30 meter.
Okej, det ska bli 1 000 innan jag lägger den på mattan.
Varv nummer fyra. Var det det fjärde?
–Tre, tror jag. –Ja.
Bra med en skön framdrivning.
–Du har över 300 meter. –Det räcker nog.
Ett varv till, för säkerhets skull.
Okej, då går jag över hit.
Så 406 plus 8 meter till.
–414. –414?
–414 meter. –Hur mycket tid återstår?
"Framdriva, definition."
"Det är ett verb. Att driva eller skjuta nåt framåt."
Jag har kört en skottkärra.
–Framåt. –414 meter.
–Och 53 centimeter.
Den landade på röda mattan och stannade där.
Ja. Tack, Rob.
Otroligt! Du försökte rättfärdiga det för att du väntade dig ett "men!"
Ord brukar inte gagna mig.
–Då är det Al Murray. –Okej.
Där. Den landade på mattan.
Vi kollar hur långt ärtan kommer.
Jag vill åka så långt jag kan tur och retur på 20 minuter.
–Åk motorvägen så långt som möjligt. –2,5 kilometer nu.
–Fantastiskt. –Vi gör stora framsteg.
25 kilometer.
–Så där. –Knappt 29 kilometer.
–29 kilometer. –Toppen!
–Till höger. –Tack, Bob.
–Är ärtan där? –Troligen.
Ja!
Den låg kvar på mattan, Al.
Den drevs framåt, va?
–Drev han den framåt? –Al betalade för taxin. 150 pund.
Lägg av! Gjorde du?
Otroligt att se nån betala 150 pund för att köra en ärta till Slough.
Jag slår vad om att chaffisen säger: "'The Pub Landlord' stannade mig."
–"Jag körde hans ärta till Slough!" –Jag känner hans brorsdotter.
–Härlig detalj. –En läkare i Croydon.
–Jag gillar Croydon. –Jag vet det.
–Hur långt drev Al sin ärta framåt? –29 kilometer.
29 kilometer. Här är det senaste: Dave diskas för att ha fuskat.
–Jag fuskade inte. –Ledsen, det var det som hände.
Väldigt dåliga nyheter. Men jag beundrar att du försökte.
Goda nyheter är att du tappade bort den, men du drev fram ärtan.
–Du får poäng. –Ja!
Han ligger på fjärde plats med två poäng.
–Ja! –På tredje plats...
Den enda som gick in för ärtkastning. Sara Pascoe får tre poäng.
På andra plats har vi Rob med fantastisk skottkärrekörning.
Al Murray får fem poäng.
Hur ser poängställningen ut?
Vi har en klar ledare. Det är mr Al Murray.
Ett test till, tack.
Jag försöker göra dig nöjd. Det här är ett jul–likt test.
"Gör den bästa snögubben."
"Du har en timme på dig. Tiden börjar nu."
Det blir ju rätt klurigt.
Det snöar inte.
Jag borde kolla ut och se om det snöar.
–Hur är vädret? –Milt.
Det snöar väl inte den närmaste timmen.
–Nej. –Kl. 11, soligt. Klockan är 10 nu.
Ingen snö idag. Ingen snö imorgon.
Ingen snö på hela veckan.
–Du skämtade inte angående snön? –Nej. Det snöade ju i april.
Prince skrev "It snows in April" och dog en vecka senare.
–Det ska du inte använda som prognos. –Det har aldrig regnat "purple rain".
–Vem börjar? –Vi börjar med...
–...lilla, ivriga Rob igen. –Lilla Rob!
–Lilla, ivriga Rob. –Kolla på lilla Rob!
Snö kan vi glömma.
Jag funderade på marshmallows, men då blir det en marshmallow–gubbe.
Håller marshmallows ihop? Jag hade en... Jag vill...
–Jag har marshmallows. –Många också.
Det är en del.
Man får krama ordentligt.
–90 sekunder kvar, Rob –Det är lugnt.
Tack, Rob. Jag godtar den.
–Nöjd med den? –Om ni vill ha en snögubbe? Nej.
–Men jag gjorde nåt som liknade en. –Ja, en fin marshmallow–gubbe.
Man kan inte göra snö, så jag gjorde nåt som liknade en snögubbe.
Om barn gjorde julkort i skolan, med en snögubbe gjord av bomull–
–hade du inte sagt: "Det är ingen snögubbe." Utan: "Fin snögubbe."
Jag hade slagit det ur händerna och sagt: "Det är ingen snögubbe."
–Och nu? –Al och Sara.
–Wow! –Ja.
–Vill du se? –Ja.
Jag kan ta nån form och fylla den med vatten och ställa i frysen.
Jag behöver fyra liter vaniljglass. Och en påse med russin.
–Och garn för att göra en halsduk. –Ja.
Ett par olika färger, tack.
De måste vara lite olika, va?
Jag har alltid kunnat fläta.
Kolla, en snögubbe.
Jag kallar honom Scoopy. Det här blir grunden.
Jag lägger den i facket.
Där har vi snögubbeformen.
Så där. Moroten är för stor.
Så där, ja.
Jag fick en idé!
Det finns is här, så jag tillför lite is.
Det påskyndar frysprocessen.
Det här hjälper till.
Så där.
–40 minuter återstår. –Bra. 35 minuter.
–Då kollar vi det. –Då kollar vi det.
Den borde vara fryst då. Då är det klart.
Det är knapparna i kol.
Här är han. Han vill inte komma ut ur lådan.
Visst är han fin? Scoopy.
–Jag är nöjd. –Visst är han bra?
Att se Al göra sin är som att se en man mitt i ett sammanbrott.
Jag trodde jag skulle få ångra mig när jag såg hur fin snögubben blev.
Men det jag såg var ett ohyggligt missfoster.
Jag ser en varelse som lider.
Jag ser en snögubbe i Tjernobyl som säger: "Döda mig, snälla!"
–Mina brorsdöttrar skulle gråta. –Är deras farbror taxichaffis?
Jag älskar den, Al. Den är fantastisk.
Vad säger ni om Saras snögubbe?
–Det är inte snö! –Den är frusen!
–Du tog is i frysen! –Det är närmare snö.
–Glass är lika nära som is. –Vad då? Finns det mjölk i molnen?
När tillräckligt mycket dunstat, ja!
Jag vill mena att kor spiller mjölk ibland.
–Jag vill mena det. –Vill mena?
–Vill ni se Scoopy igen? –Ja. Jag tänker på honom dagligen.
Vet ni vad? I slutet var Scoopy ändå gladare än Als snögubbe.
–Vill du ha ett russin? –Nej.
Det var inspirerande. En väldigt fin glassgubbe.
–Vilka har vi kvar? –Dave och Paul. Vi ser Dave först.
Kan jag få en väldigt stor hink...
–...och 200 paket med mospulver? –Okej.
–Så snabbt som möjligt. –Japp.
–Jättebra. –Räcker det?
Det kokar för fullt, så om du häller i lite...
–Jättebra. Tack. –Jag hämtar en till.
Det är inte så vitt som jag hade hoppats. Det är väldigt gult.
Din snögubbe luktar gott. Som skolmat.
Vi ska se hur det ser ut.
Jag är rätt nöjd.
Det tar sig.
–Finns det en vattenslang? –Ja.
Är den inkopplad?
Har du moroten? Kan jag få den, tack?
Jag är rätt nöjd.
Tidigare idag var jag orolig för din bokstavliga tolkning av testerna.
–Stegen. –De stora stegen.
Nu är du med igen. Nån sa "gör en snögubbe", och du ber om mospulver.
–Riktigt bra. –Tack.
Efter pausen ska vi se nåt som jag ser fram emot...
...mer än jag kan förklara. Paul Chowdhrys snögubbe–försök.
Sen ska alla utföra ett test live på scenen. Vi ses snart.
Välkomna till finalen av programmet.
Snart vet vi vem som måste ta hem Robs enorma sköldpadde–solur.
Och Daves tjock–mikro.
Men först... Skulle vi se Paul göra nånting?
Ja, de andra har gjort snögubbar av marshmallows, mos och glass.
Paul Chowdhry använde inte nåt av det.
–Vill du se vad han använde? –Mer än nåt annat.
Kan du köpa en slush?
–Vilken smak? –Snösmak.
Hej, Paul. En påse is, två slush och ett vitt gosedjur.
Strålande! Äntligen.
En snögubbe–nalle.
Vad sägs? Minen och tårarna speglar hur jag känner mig inombords.
Nallejäveln gråter.
Precis i slutet, när man ser snögubben klar–
–säger han: "Nallejäveln gråter."
–Vi kollar på nallejäveln. –Det där är tunga saker.
Vi ska nog inte skratta åt Paul.
Jag har så många frågor, Paul. Den första är: Är allt som det ska?
Det är en snö–nalle.
–Det är ingen nalle. Det är en kanin. –Det är en kanin med is på sig.
Det är en kanin.
Det var starkt. Vi blev rörda där i rummet.
Den är fantastisk! Kolla bara!
–Han använde is. –Ja.
Jag hade skrivit ner det, Al. Tack för att du stöttar Paul.
Han använde nåt kallt, vilket är traditionellt för en snögubbe.
En kall substans.
–Då så. –I det avseendet: Bravo.
Om det handlade om konstnärskap–
–och skapa nåt som gör folk rörda, så hade du vunnit testet.
Men...
Vi hade några kriterier.
Man ska kunna se att det är en snögubbe.
En snögubbe är utomhus, likt Daves. Kända inslag, sa vi.
Traditionella inslag, som halsduk.
Morotsnäsan gav vi er. Ögonen. Sen var det storleken.
När man gör en snögubbe är den vanligtvis stor.
–En stor. –Större, ja.
Vem kom på sista plats?
På femte plats: Paul Chowdhry.
Inte konstnärlig. På fjärde plats, Rob. Den var gjord av marshmallows.
–Trea blir Al. –Gud! Jag kan inte förlora mot den!
–Den liknade inte en snögubbe! –Als är ett monster.
På andra plats hamnar Saras glass.
Även om den inte var gjord av nåt kallt hade Dave den bästa snögubben.
Där har vi det. Avgjort!
–Vad innebär det för ställningen? –Det är jämnt i toppen.
En poäng skiljer de två bästa åt. Tre poäng skiljer topp–3 åt.
Paul är fortfarande här. Al leder med sina 16 poäng.
Det är nästan slut, men innan vi har en vinnare återstår en sak.
För första gången denna säsong–
–får ni gå upp på scenen för det sista testet!
Våra fem deltagare har fått nya vänner.
–Rob, kan du läsa instruktionerna? –Hej, Rob. Allt bra?
Jadå. Men jag ska läsa det här nu.
"Balansera kålrötter på din svensk. Din svensk måste hela tiden stå."
"Dina kålrötter måste balansera på utsidan av din svensk."
"Flest kålrötter på en svensk efter 100 sekunder, vinner."
–Många upprepade ord där. –Alltså:
Så många kålrötter på en svensk som tiden tillåter.
–Och svensken måste stå? –Ja, hela tiden.
Ni får manipulera svensken hur ni vill i övrigt.
När Alex säger att ni får manipulera dem, så är det inte med känslor.
–Lycka till! –Lägg på ett kål!
Gör så.
–Jag tar kålrötterna. –Heja Paul!
Han är tidigt på huvudet.
Herregud... På ryggen, alltså?
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio...
Tolv!
–Hur går det? –Inte bra.
De ramlar.
Att ha en kvinna är en nackdel vad gäller utrymme.
20 sekunder!
Oj, här är det många! Här är det många!
Ja, det är hyfsat! Det är hyfsat!
–15 sekunder återstår! –15 sekunder!
Tio sekunder, sen måste ni backa!
Fem sekunder!
Fyra, tre, två, ett!
Backa! Backa! – Paul, backa!
Ni kan ställa er där.
En applåd för vår stamgäst Fred och London–svenskarna!
Ni kan komma ner, så ska vi gå igenom poängen!
Bravo, Fred.
Hur bra var de på att balansera kålrötter?
Underbara svenskar!
Sara och Rob var valhänta och kom upp i åtta kålrötter.
–Åtta. –Det var bra.
–Ett vettigt antal på en svensk. –Dave fick ihop elva kålrötter.
Bravo!
Paul Chowdhry, 14 kålrötter!
–Och Al Murray med 15 kålrötter! –15 kålrötter?
–Ja. –Tack.
Det måste ha påverkat resultatet. – Hoppas inte för mycket nu, Paul.
Ja, vi har slutresultatet. Och vinnaren är mr Al Murray!
Al Murray är säsongens första vinnare och ägare av fem praktfulla klockor.
Al, gå upp på scenen och hämta priserna!
Ännu en kul säsong är igång.
–Tack för all hjälp, Alex. –Tack för att jag får hjälpa till.
Lite som Ant och Dec, va?
Idag har vi lärt oss att om ni vill skrämma barnen–
–kan ni be Al Murray eller Paul Chowdhry att göra snögubbar.
Men viktigast är att vi fick veta att vinnaren–
–av tredje säsongens första avsnitt är mr Al Murray!
Tack och god natt!