Hej! Jag heter Greg Davies. Välkommen till "Taskmaster".
Säsongen är snart slut. Deltagarna har några uppgifter kvar–
–för att tjäna ihop nog med poäng för att vinna mitt ansikte.
Tankeväckande, va? Verkligen. Här har vi semifinalisterna.
De är: Hugh Dennis...
Joe Lycett...
Lolly Adefope...
...Mel Giedroyc och Noel Fielding.
För sjunde gången på raken, här är lille Alex Horne.
–Det räcker. Allt väl? –Ja, då.
Vi är snart färdiga. Har du nåt nytt jobb på gång?
Jag trodde att det var för evigt. Du har sagt att jag inte får sluta.
Nej, det är bara grunden. Hur ska du tjäna pengar?
Sightseeingturer? Jag gillar sightseeing.
–Gör du? –Jag gillar att se saker.
Det är kul när du låter mig gå till parken. Jag har gjort...
–Jag har gjort en namnskylt. –Jag ser det.
Jag gör reklam för mig själv. Alex Horne – två stjärnor.
Vem gav dig stjärnorna?
En för att jag städar, en för att jag smörjer in dig.
Du antar alltså att jag kommer att belöna dig?
–Ja. –Jaha.
Förlåt. Ska jag ta bort...? Går det bra?
–Vi tar av dem. –Båda två?
Det gör inget att namnet står där.
Men ingen får tro att du är kompetent.
Prisuppgiften. Vad har de tagit med sig den här gången?
Vi har bett dem ta med deras finaste stol.
Du får bestämma vilken som är finast.
Ägaren får då maximalt fem poäng.
Plus att dagens vinnare får ta hem alla fem stolar. Kul.
Du är först, Joe. Vilken stol har du tagit med dig?
Jag har skulpterat en stol som ser ut som du.
Det gör den faktiskt.
Tungan är en fin, mjuk kudde.
Vad kul att se mitt röda ansikte förvandlat till ett stolkoncept.
–Är den så stor på riktigt? –Nej, den är så här stor.
–Men du tänker göra...? –Jag gör den större om jag vinner.
–Tänk om den hamnar på tredjeplats? –Jag har fullt upp, Greg.
Alla är upptagna, men jag måste ändå sitta ner.
Jag tog med mig en jättestor saccosäck.
–Där är den. –Den ser ut så på riktigt.
–Den är så stor. –Den ser ut som en jiffypåse.
Ja, det gör den.
Vill ni höra måtten? Visst är den 274 gånger 183 cm?
–Det är en stor saccosäck. –Lägg av!
Vad fin.
Den är stor – det gillar jag. Mel, då?
Jag har satsat på nåt riktigt litet.
Vad tråkigt, med tanke på det jag nyss sa.
Men det är min favoritstol.
Den tillhörde dockhuset jag lekte med som barn.
Philip Pennyfield brukade sitta på den.
Min dockfamilj hette Pennyfield.
Ska jag visa dem Philip Pennyfield? Det är hans stol.
Philip Pennyfields stol. Visst är den fin?
Jag avskyr det här uttrycket: Uppemot så här stor.
Alla andra hade metallskor och ben gjorda av piprensare.
–Metallskor? –Unge Philip var gjord av bomull.
Han är ganska slak. Jag har honom fortfarande.
Det är en väldigt söt stol.
Men du visste ju att det var mig–
–som du skulle imponera på.
Vad får plats på stolen? En av mina testiklar, Mel.
Hugh?
Jag har valt min stol av känslosamma anledningar.
Min son brukade kalla den sin finaste stol.
Jag har en bild där han sitter på den.
–Vad gulligt, Hugh. –Fint, va?
En av mina favoriter hittills. Noel, då?
Jag ville ge dig en häftig stol. De är oftast inte det.
De är ganska alldagliga. David Bowie är häftigast, va?
–Verkligen. –Kolla in den här.
–Jag vet. Den är ganska häftig. –Jättefin.
–Vad tycker du, då? –Hugh hamnar på förstaplats.
–Det var väldigt gulligt. –Okej.
På andraplats... Bara för att den är enorm–
–och för att jag är så stor. Vet du hur jobbigt det är?
–Jag köper kläder på nätet. –Många gör det.
Jag måste. Jag har inget val.
Du var egentligen tvåa...
Men du är jobbig – tredjeplats. Så går det!
På andraplats hamnar alltså Noels fina–
–David Bowie–stol.
Och på tredjeplats, antar jag...
...Lollys bekväma, stora saccosäck som jag gillar.
Prototypstolen och dockstolen återstår.
Om han hade gjort en riktig stol–
–hade han lyckats bra. Men han blir fyra.
–Jag skapade konceptet. –Du är opålitlig.
Om du hade vunnit hade du sagt: "Det där räcker."
Hennes var ju i princip en tändsticka.
–Hon kom sist. –Tack som fan för det.
Jag kan inte tro det... Philip Pennyfield lär bli upprörd.
Strunt i det. Då så!
–Joe Lycett blev fyra. –Ja.
–Mel blev femma. –Ja.
Vinnaren är Hugh Dennis.
Vad är nästa uppgift, Alex?
–Jag, Alex Horne, fick äta lite. –Hur många stjärnor?
–Inga hittills. –Precis.
Nu ska ni få se mig kalasa.
–Hej, Alex. –Hej, Mel.
Åh, mellanmål.
Ett glas mjölk och lite bröd?
–"Stå på ett ben. Fortsätt läsa." –Nej, det benet.
"Din fot får inte röra marken innan uppgiften är slut."
"Ge Alex mat."
"Varje gång foten rör marken måste du äta en brödskiva."
"Den som levererar mest mat snabbast vinner."
"Tiden börjar nu."
–Gillar du mellanmål? –Ja.
Stanna och ät. Underbart.
Lolly, Joe och Mel–
–straffades med fem sekunder för varje bit ni åt. Okej?
"Tiden börjar nu."
En gång.
Det var... Där åker en smörgås. Förlåt.
Det är omöjligt. Hur hoppar man...? Sak samma!
Fan.
–Rörde den inte marken? –Jo.
Det är två skivor – nej, tre!
Förlåt. Den måste ner i magen.
Bröd är inte så hälsosamt.
Ät sex stycken och ge mig maten sen.
–Middagsdags! –Tack, Joe.
Förlåt. Den måste ner i magen.
Kan jag få min middag?
–Tack, Lolly. Mums. –Hoppas det smakar.
Alla tre hoppade och glufsade i sig.
Ja. Men Lolly glufsade i sig allt i slutet istället.
Det var hennes metod.
Det såg inte enkelt ut.
–Hemskt. –Jag avskydde det.
Lolly åt sex skivor bröd – 900 kalorier.
Jag förlorade alltså 900 kalorier. Därför var jag yr.
Du tog mest tid på dig också.
Du gled istället för att hoppa.
Sen slutade du – brödet hade blivit blött.
–Det var snällt. –Ja.
Mel var snabbare. 2 minuter och 25 sekunder. 5 skivor.
Sen har vi gamle Joe Lycett.
1 minut och 41 sekunder. Fyra skivor. Du hoppade snabbt.
Du var bra på att hoppa och glufsa i dig bröd. Grattis.
Intressant nog ökade han takten efter varje skiva.
–Jaså? –Efter varje skiva.
Du kör alltså på bröd, Lycett.
Nu – den allmänna kopplingen till reklampausen.
Vi ses snart för del två, tre, fyra...
Nu kan de välja rätt replik – det kommer att passa.
Hej, tittare.
Välkomna tillbaka. Komikerna försöker ta varandras stolar.
Då får de återigen ståupp...
Alex – berätta vad som har hänt.
Det är en smaskig uppgift. De ger mig middag på ett ben–
–genom att hoppa fram. Det gillar du.
Lolly, Joe och Mel är klara. Joe leder. Nästa: Hugh Dennis.
"Tiden börjar nu."
Sax, tack.
Tack, Hugh.
Allt är kvar, faktiskt.
–Jättebra. –Så ska det se ut. Härligt.
Du har betett dig så hela tiden: som en mild psykopat.
Det var tolfte gången han använde en kniv den här säsongen.
Varför? När Hugh beter sig destruktivt...
Ibland kan han verka mysig och snäll.
När han beter sig destruktivt använder han färre ord.
Det enda han sa under klippet var:
"Sax, tack."
–Bra jobbat, Hugh. –1 minut och 48 sekunder.
Joe var sju sekunder snabbare – men det blev inga straff.
Inga brödskivor.
Hoppade Hugh snabbare än Noel? Det är frågan.
–Jag vill ta reda på det. –Konkurrenten: Noel Fielding.
Åh, nej!
Tack, Noel.
En saknas. Inte illa. Jag har stoppat klockan.
–Var det allt? –Minimalt.
Tack, Noel. Toppen. Tack så mycket.
–Man lär aldrig känna nån helt. –Jag är halv–flamingo.
–Var har lärt dig det? –Jag har aldrig försökt.
När jag höll på tänkte jag: "Vad duktig jag är."
–Bättre än saxpojken. –Vill du tävla sen, eller?
Vi gjorde ju precis det.
Det är sant.
Jag nådde mållinjen medan du letade i besticklådan.
–Det är sant. –Han var snabb. 46,1 sekunder.
Heja, Noel!
Tyvärr kom Lolly sist.
Sen Mel, Joe och Hugh. Noel Fielding vann!
Vad spännande – de är två på förstaplatsen.
Både Hugh och Noel leder med nio poäng. Så ser det ut.
Jag vill ha en stjärna för att jag räknade.
Ge mig den. Okej. Vad står på tur?
Nästa uppgift påminner om kurragömma.
Det är dags för kurragömma. Är du redo?
Hej.
Var är Alex?
Gömmer han sig? Som Cato.
Jag smälter den senare.
"Göm dig för Alex. Han är i husvagnen."
"Han har redan börjat räkna till 100."
Oj – han räknar redan!
"Göm dig för Alex. Han har redan börjat räkna till 100."
...7, 8, 9, 10, 11...
Jag brukar be Alex att gömma sig. Sen åker jag på semester.
Du har gjort det två gånger. Ska vi börja med Hugh och Joe?
–Ja. –Vilken tur. Då kör vi.
...9, 10...
...12, 13, 14, 15...
–44, 45... –Det är ju bara en vägg.
Det finns ingen ovanvåning.
...48, 49, 50...
...57, 58, 56...
...99, 100. Nu kommer jag!
Jag kommer, Joe! Joe?
Han letar i trädgården just nu.
Jag trodde att du skulle gå igenom ytterdörren.
Jag har stoppat klockan.
Jag har hittat dig!
Du vet väl hur kurragömma går till?
När han såg mig blev jag rädd av nån anledning.
–Jag ville fly från honom. –Vilken strategi använde du?
Jag trodde att jag kunde se honom och fly undan.
Jag trodde att han gick längs sidan.
Men jag tror att det var kameramannen som följde efter honom.
Fel person. Jag trodde att jag var säker i vardagsrummet.
Sen öppnade han i princip dörren.
Du är lika bra på att gömma dig som en ko.
Vill du veta tiderna?
Joe sprang i två minuter efter att jag hade hittat honom.
Men han lyckades gömma sig i 1 minut och 9 sekunder.
Hugh gömde sig också i 1 minut och 9 sekunder.
Jaså?
Vill du se mannen med den gula overallen gömma sig?
Här har vi Noel Fielding.
...3, 4, 5, 6...
...7, 8, 9, 10, 11...
...34, 35, 36...
Det går ju inte.
...94, 95, 96...
...97, 98, 99, 100. Nu kommer jag!
Där är du ju.
–Såg du mig? –Ja.
–Fan också! –Ja.
Det såg imponerande ut i början.
–Du rörde dig som en tiger. –Jag vet.
Tigrar anpassar sig – de har inte gula overaller!
Den enda gula ninjan. Tills det hände.
Jag tittade runt hörnet och tänkte: "Det kan inte vara Noel."
–"Jo, det är Noel." –Ja.
–Ja. 16 sekunder. –16!
Tro det eller ej, men del två är slut.
Nästa: del tre. Efter det: del fyra. Men först: del tre.
Vi ses i del tre.
Nämen hej, del tre!
Vad letade du efter innan pausen, Alex?
Jag letade efter dem. De hittade jag snabbt.
Vill du se mig leta efter kvinnor?
Ja, jag vill gärna se dig jaga kvinnor.
Okej. Då kör vi.
...10, 11, 12, 13, 14, 15, 16...
...57, 58, 59...
...90, 91, 92, 93, 94, 95...
Jag gömmer mig i skåpet.
...100. Nu kommer jag!
–Herregud. Var...? –Du tog mig på...
–Vi är fortfarande vänner. –Ingen fara.
–Bra jobbat. –Ja. Tack.
Lolly! Jag har letat överallt.
Vi är klara, Lolly.
Lolly! Hon ringer. Hej, Lolly.
–Högljutt här. –Jag hör inget.
–Jag hör inget, Lolly. –Det är mycket folk här.
–Får jag prata med nån annan, då? –Hej på dig.
Hon har skickat en bild. För en minut sen.
Hon har på sig andra kläder. Då försöker vi igen.
Herregud! Bra jobbat. Kul att ses.
–Bra jobbat. –Inte illa.
–Hade du roligt? –Nej.
Alex får den första frågan.
Min fråga är: Råkade du ta på Mels bröst?
Han rörde båda två.
Pennyfield–området också.
Ingen fara. Du såg nog att det var lite pinsamt.
Jag hittade dig efter 2,5 minuter och skämdes i 3 dagar.
Jag tafsade inte på Lollys bröst.
Jag gjorde inte... Nej.
Jag hade redan letat där. Hon satt i en liten–
–dusch med en planka.
Det låg en planka där. Jag var som en triangel.
–Du retade mig dessutom. –Ja.
Det var underbart att se.
Jag skickade en bild från stranden och en som barn.
–Jag blev förvirrad. –Då fattar man ingenting.
Du gömde dig i tiden.
Det tog 23 minuter. Helt otroligt.
Noel kom på femteplats.
Joe och Hugh kom på tredjeplats. Mel blev tvåa. Lolly vann!
Hon kan verkligen gömma sig. Vad är nästa uppgift?
Tråkiga nyheter – det är den sista laguppgiften.
–Ska jag öppna den? –Varsågod, vännen.
–"Nå mållinjen med soptunnan." –Okej.
"En måste ligga inuti soptunnan hela tiden."
"Den andra personen måste ha på sig ögonbindel."
"Den som sitter inuti måste vägleda de som kör för att klara banan..."
"...och dess fem utmaningar."
"Ingen får prata engelska."
Jag borde köra den, eller hur?
Du borde sitta inuti soptunnan.
Är det okej om jag gör så här?
Båda lagen satte kvinnor i soptunnorna.
–Vi ska se det äldre paret först. –Två kvinnor i soptunnor. Jajamän.
Oj!
–Ja. –"Tiden börjar nu."
"Kom igen! Vänster."
"Du måste backa genom den här grejen."
"Inte nu! Gå till..."
"...dörren och backa sen."
"Gå, bara. Vänster."
"Vänster!"
–"Backa genom dörren." –"Här?"
"Backa nu. Nej. Ja. Försiktigt!"
"Nej, nej. Kom igen!"
"Vänta i elva sekunder." –"Okej."
"1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11..."
–"Ja?" –"Typ. Gå nu."
–"Vänster, tack." –"Hitåt?"
"Bra. Stanna nu."
"Du måste göra 'pang'!"
"Du måste 'panga' ballongen. Ha sönder ballongen. Ja!"
"Bra jobbat."
"Backa, är du snäll. Nu kör vi!"
–"Nu måste vi..." –"Ja?"
"Basketgrejen. Den 'häftiga' gesten."
–"Med händerna. Högre upp." –"High five."
–"Sen då?" –"Nu åker vi."
–"Hela vägen till slutet." –"Slutet? Redan?"
"Ja! Nu måste vi göra så här."
Jag bad producenterna att kolla upp den franska stavningen av "Hugh"–
–under tiden vi tittade.
Det är inte "Oog", ska du veta.
Det är bara "Hugh".
–Det var förvirrande. –De andra valde ett annat språk.
Vill du se barnen och Noel med sitt språk?
Här har vi Joe, Lolly och Noel.
"Okej. Ja, ja."
"Ja. Vänster."
"Vänster."
"Fortare. Ja, ja. Stanna."
–"Inte fortare, utan..." –Inte framåt.
–Bakåt. –"Ja."
–Vi måste gå baklänges. –"Ja."
"Lite till vänster. Fortare."
–Jösses. –"Stanna."
"Vad är det? En kokosnöt?"
"Och hasselnöt?"
"Lite till vänster. Fortare. Stanna!"
"Jag pratar inte italienska."
–"Här är en ballong." –Okej.
–"Ha sönder..." –Är det en bro?
–"Nej!" –"Korsa bron."
–"Nej. Döda den!" –Döda den?
–Ska jag döda den? –"Ja."
–Ha sönder ballongen. –"Ja!"
–Du trampade på den. –"Fortare."
"Fortare. Höger."
"Ja! Fortare!"
"Stanna."
High five.
"Ja. Fortare. Vänster."
"Fortare."
–"Vänster." –Stoppa klockan.
Ingen har skrikit "schnell" så där på 60 år.
Otrolig dialog mellan er två.
Trots att ett halv–fullt skelett försökte hindra er.
Det äkta paret klarade det på 6 minuter och 39 sekunder.
Det tjafsande franska paret.
Ja. "Monsieur et Madam."
De andra klarade det på 6 minuter och 3 sekunder.
Vad får de för poäng?
Alla borde få poäng.
Tre poäng till det snabbaste laget. Två poäng till de långsamma.
–Okej. Och en stjärna...? –Nej.
Inga stjärnor till stygga pojkar.
–Vi hinner en till. –Ja.
Vad är...? Vad läskigt.
Häftig kille.
–Baserades han på dig? –Tvärtom.
Du baserades på honom.
Ganska vacker, faktiskt.
–Konstiga tofflor, dock. –Det är mina tofflor.
Vilka vackra tofflor.
Armen rörde sig bokstavligen neråt.
Om den börjar gå kommer jag att spy.
–"Kom på ett nytt handslag." –"Det bästa vinner."
"Du har fem minuter på dig att komma på det."
"Sen har du tre minuter på dig att visa handslaget med Alex."
–Vad ska man med honom till? –Bröstknuff?
Det känns som tidigt 2000–tal. Liksom...
–Det är en vattenpump. –Jag behöver inte fem minuter.
–Vill du visa mig det nu? –Ja.
–Jaså? –Ursäkta. Det är...
Vart tog huvudet vägen?
"Jag kommer att spy om den rör sig"?
Reagerar du så när du är stressad?
–Jag gillar inte skyltdockor. –Jaha.
–Jag gillar inte huvudet heller. –Inte jag heller, och det är mitt.
Skyltdockan hette Bernard. Bernard Skyltdocka.
Vi börjar med Mel.
Ge... Ta emot. Kenus, Romanus.
–Glid. –In igen.
–Det var det. –Det blir inte bättre än så.
En mamma–version av ett handslag på gatan.
–Ge, ta emot. –Det gillade jag mest.
Vi har ett till gangster–handslag. Vem tror du gjorde det?
–Hugh Dennis, va? –Ja. Här är hans gangster–handslag.
–Hej. –Tjena.
Ganska europeiskt.
Män tycker att tystnad är värt mycket, eller hur?
Det kändes manligt, men det kändes som om ni satt i en bastu.
Vill du se hur ungdomarna gör? Lolly är ju yngst.
–Nämen hej, Alex. –Hej, Lolly.
Vad är det här?
20 pund och nåt annat.
Tuggummi... Vad är det här?
–Paracetamol och kodein. –Jättegott.
–Tack. –Det var det perfekta handslaget.
Pengar, fräsch andedräkt, smärtstillande...
Jag hade ont i huvudet, dålig andedräkt och får inte lön.
–Väldigt snällt. –Vad köpte du?
Jag gav pengarna till Greg.
–Jag köpte skinka med dem. –Det var det jag ville.
Nu är del tre slut. Vi ses i den sista delen.
Hej! Välkomna tillbaka till del fyra. Vad höll vi på med?
Vi höll på med handslag – de är som landslag fast händigare.
–Hittills har vi sett Mel och Hugh. –Härligt.
Vi har sett unga Lollys version. Nu är det dags för Noel.
Jag gillade det inte, men det kanske du gör.
Det avgör jag.
–Hej, Alex. Är du redo? –Jag tror det.
Okej. Sänk handen lite grann.
Bra. Lite till. Och så lite till.
–Bra. Nu är vi snart där. –Jag känner av nåt.
–Känner du nåt? –Jag gillar det.
Skaka lite. Lite längre ner. Lite till.
–Skakar vi hand än? –Jag tror det.
Vet du vad? Jag tror att vi är klara nu.
–Hej då. –Hej då. Sköt om dig.
Okej.
Den klassiska kukhanden.
Det var längesen.
–Man kan lika gärna använda den. –Gillade du det, Alex?
Jag är van att sitta i en skottkärra.
–Som på semestern. –Ja.
Jag gillar inte när folk kommer för nära.
Det ska vara två meter emellan ifall jag svimmar och ramlar på dem.
–Jag gillar avståndet, men... –Att se den grova verkligheten...
Att använda en pinne med en handske för att röra en mans könsorgan...
–Ja. –Det råkade vara en hand.
–Kände du dig obekväm? –Jag tror att jag har drömt det...
–Vill ni se den sista? –Ja.
–Dags för Joe.
Sträck ut handen. Sen...
–Hur länge ska vi göra så här? –Tre minuter.
–Är det ögonkontakt som gäller? –Ja.
–Inte så aggressivt. –Förlåt.
–Man blir ganska lugn. –Vi står långt ifrån varandra.
–Ja, precis. –Nu går det fort.
Ja, det går fortare med tiden.
Du tittar ner. Får jag också göra det?
–Jag älskar dig. –Förlåt?
Jag älskar dig. Du måste svara på samma sätt.
–Jag älskar dig. –Precis. Helt rätt.
Öka takten. Nu är vi klara.
Får jag gå?
Tack.
Väldigt obehagligt.
Underbart. Jag gillar när han är obekväm.
Jag vet att han avskydde precis allt.
–Ja. –Alla 180 sekunder.
Han var den enda som höll på i hela tre minuter.
Det ska vara värt pengarna.
Jag kan inte skilja på de två gangstrarna.
–Mel och Hugh. –Lolly.
–Alla hamnar på tredjeplats. –Vi börjar alltså på tredjeplats.
–Går det upp eller ner sen? –Upp, såklart.
–Jag kan inte ta bort fler. –Jäklar, alltså.
Personligen gillar jag en man med en handpenis.
Han hamnar på andraplats.
Jag har aldrig sett nåt så obehagligt–
–och hemskt som det vinnaren gjorde – mr Joe Lycett.
–Vad står det? –Naturligtvis är det spänt.
Två delar fortfarande på förstaplatsen.
Hugh och Noel ligger etta. Alla kan vinna ändå, förutom Mel.
Slutet är nära. Gå till scenen för den sista uppgiften!
–Intressant, Alex. –Tio bananer.
Tio bananer, lim, häftapparat, gaffatejp, skärbräda.
Kan nån läsa uppgiften högt?
–Ja. Vem? –Mel.
Vilken tur att jag står redo för att läsa uppgiften.
–Ja. –Jag smälter den sen.
Okej. Det här blir kul, allihop.
"Tillverka den bästa och största bananen av alla bananer."
"Ni har 100 sekunder på er. Sen koras den bästa bananen."
–Jajamän. –Tack.
–Tack, Al. –Tackar.
Den bästa bananen. Lycka till.
–Den bästa metoden direkt. –Den bästa, största bananen.
Varför sitter kvinnorna på golvet?
Det är bättre än soptunnan.
–En banan är ju böjd. –Fin böjning.
Snart färdig.
Tio sekunder.
6, 5, 4, 3, 2, 1...
Sluta hålla på med bananerna, tack.
–Vill du att jag...? –Ja, tack.
Gå igenom bananerna.
–Vi börjar med Noel. –Hej! En lång banan.
–Du har gjort en S–formad banan. –En klassisk banan.
Den är bättre än den där.
Jag har gjort en bananduk.
Tack så mycket.
Den där banankedjan förtjänar bara en applåd–
–när en femåring har gjort den.
–Ska vi gå till Lolly? –Ja.
Hon är den enda som har skalat bananerna.
Är det råa bananer inuti...?
–Jag kan skala den. –Det är en inuti.
Jag har smyckat runtomkring...
–Med skalen? –Med skalen och insidan.
–Det är alltså en stor banan. –Ja.
–Jättebra. –Var är din banan, Joe?
Här är den!
–Vad stor den är. –Se så stor den är.
Om man skalar här, och bara här...
Det är bananens innersta väsen. En banan, fast den är stor.
–Det var en stor banan. –Jättebanan!
Slutligen, Hugh Dennis banan.
Det är bara en stor, jävla banan.
Vill du börja med den sämsta bananen?
–Ja, det gör jag, Mel. –Va?!
–Bananduken? –Den lär inte bli populär.
Du hamnar sist. Noel hamnar på fjärdeplats.
Sen är det Hugh. Kolla på honom.
Jag gillar Joes banan, men den är en del av scenen.
Tycker du verkligen det?
Men om man vill ha en vacker banan–
–som också är en funktionell banan, så är det Lollys banan.
Ja!
Hur har banandramat påverkat ställningen?
Snyggt. Ställningen är mer dramatisk nu.
För första gången nånsin delar tre stycken på förstaplatsen.
Vi tar en titt.
–Hur gör vi då? –Vi ger dem en till uppgift.
Den här gången fick de öppna en majonnäsburk.
Tyvärr spillde jag vaselin på den innan de öppnade den.
Här är den avgörande uppgiften.
–Det känns som om jag behöver dem. –"Öppna burken."
"Burken får inte lämna labbet. Snabbast vinner."
"Tiden börjar nu."
Färdig.
–Det var väl tillåtet? –Den är ju öppen nu.
Får jag utföra uppgiften utan att jag vet vad det står?
Gör som du vill, Joe.
Det gick fort.
Det tog alltså noll sekunder.
Dagens vinnare är... Joe Lycett.
Ta med stolen till scenen och hämta dina andra stolar!
Vad har vi lärt oss idag, då?
Vi har lärt oss att det var en gång en familj som hette Pennyfield...
...som bodde i ett litet hus.
Vissa hade ben gjorda på piprensare. Ägaren var sinnessjuk.
Det var avsnitt sju.
Ge vinnaren en varm applåd – Joe Lycett.
Nästa gång är det dags för "Taskmaster"–finalen. Hej då.